ACEST FILM ESTE FICŢIUNE, UN PRODUS AL IMAGINAŢIEI SCRIITORILOR
ORICE COMPARAŢIE CU PERSOANE ADEVĂRATE NU ARE FUNDAMENT REAL,
CI ESTE DOAR O ILUSTRARE A UNOR EVENIMENTE FICTIVE.
UN FILM ORIGINAL NETFLIX
CRĂCIUN DE CINCI STELE
DEDICAT LUI CARLO VANZINA
CRĂCIUN FERICIT
- Bună ziua, dle preşedinte ! - Bună ziua !
Bună ziua !
- Pinna ! - Bună ziua, dle preşedinte !
Bună ziua tuturor !
Bună ziua !
- Bună ! - Bună ziua, dle preşedinte !
- Bianchini ! - Bună ziua !
Dle preşedinte, ceva de băut ? Whisky, şampanie ?
Mersi, dar trebuie să rămân treaz.
Mi-ar plăcea puţin prosecco.
Prosecco, pe naiba ! Trebuie să fim serioşi.
Aveţi dreptate. Nu mai contează.
O vezi pe fata asta ? Politicoasă, rafinată, cu ochi frumoşi.
- Şi are şi un... - Parcă eram serioşi.
Dar şi manieraţi, Bianchini !
Cum îndrăzneşti să faci presupuneri ?
- Da ? - Aveţi dreptate.
Programul pentru cele trei zile din Budapesta.
Cărămida asta ?
Vă e dor de vremurile în care făceaţi opoziţie ?
Nu pricep, cu toate problemele pe care le avem în Italia,
de ce irosim săptămâna Crăciunului pe întâlniri bilaterale în Budapesta ?
Apropo, Bianchini...
Te ocupi de cadouri.
Chestii utile sau stilate. Fără kitsch, te rog.
Ne trebuie toată cireada după noi ? Parcă ne revizuiam cheltuielile !
Cine sunt ?
Federaţiile Industriei, Întreprinderilor, Artizanilor şi Fermierilor.
A venit şi opoziţia. Ei de ce vin cu noi ?
Dle preşedinte, aveţi o idee foarte democratică despre pluralism.
Dnă senator Rossi, scuze, nu v-am văzut.
Fără trădătorii separatişti din nord,
n-aţi avea majoritate în Senat.
Cu tot respectul, opoziţia reprezintă milioane de cetăţeni.
De fapt, poporul ! Ajunge cu „cetăţenii”.
S-a terminat Revoluţia Franceză.
Oricum, senator Rossi, nu-i cazul să vă plângeţi. Aţi pierdut voturi
pentru c-aţi avut un candidat care servea doar gogoşi. Să vă fie ruşine !
Dvs. să vă fie ruşine ! Aţi promis salariul minim fără să aveţi fonduri.
Şi uitaţi-vă la sondajele de azi-dimineaţă... Veţi vedea.
Bianchini...
- Scădem în sondaje ? - Dacă scădem ? Ne prăbuşim !
Deocamdată.
Sondajele spun că vom mai scădea încă 7-8% în următoarele săptămâni.
- Ar trebui să renunţăm. - Ţine-ţi părerile pentru tine.
Bine ? Pare că te bucuri de dezaprobarea pe care o primim.
Niciodată ! Sunt alături de dvs., cu adevărat loial.
Acum eşti loial ? „Cu adevărat loial”, pe naiba !
Eşti un traseist !
Erai democrat.
- Ca şi dvs. - Nu, eu n-am fost democrat.
Eram progresist. E o diferenţă.
Tu ai sărit în barca câştigătorilor.
Şi ţine minte !
Dacă pică acest guvern,
te întorci la viaţa dinainte. Mai ştii vechea ta slujbă ?
Un secretar comunal pe coclaurile din Guidonia.
Înainte să fiţi prim-ministru şi dvs. eraţi un nimeni.
Taci ! Te-am ales să lucrezi la Roma graţie...
Nu contează.
Ai câştigat alegerile online cu 124 de voturi !
Este incredibil ! Ţi-am oferit un miracol, nu uita.
- E un miracol pentru amândoi. - Cum aşa ?
De la contabil aţi ajuns premier.
- E mama. - Mama ?
- Da, mama.
Nu poţi folosi telefonul de serviciu pentru apeluri private.
- Dar mama şi-a rupt femurul. - Cui îi pasă ?
Nu le pasă nici milioanelor de cetăţeni care ne-au votat.
Dar e bătrână, bolnavă şi neputincioasă...
Nu uita: legalitatea e temelia noastră !
Cred că e al dvs., dle preşedinte.
E legat de muncă !
Alo ?
Da, pot vorbi. E Luigi Di Maio.
Spune !
Avem probleme cu Matteo Salvini ?
Tensiuni ?
Dar acum nu pot ! Plec spre Budapesta, decolăm imediat.
- Mincinos. - Nu-i problemă, mă ocup eu.
„Se ocupă” eu !
Nu făceam mişto de tine, era o glumă. Pa !
BUDAPESTA
În 1873, oraşul Buda s-a unit cu oraşul...
Pesta !
Creând Budapesta, unde acum locuiesc vreo două milioane de oameni.
Mă scuzaţi. E legat de muncă !
Matteo ? Ascult, ce e ?
Ştiu, sunt tensiuni cu Luigi Di Maio. Îl sun eu.
Nu-ţi face griji, îl calmez eu. O fac eu, da.
Guvernul ăsta e casă de nebuni.
E aşa greu să deschizi o uşă ?
- Bine aţi venit ! - Mulţumesc.
Sunt Alberto Fracassi-Torre Rossano.
- Torre Rossano din Marche ? - E numele de familie.
- E ambasadorul nostru. - Încântat.
- Am auzit numai de bine. - Sunt onorat.
- Ce bronzat sunteţi ! - Am fost la munte.
Vi-l prezint pe Ferenc Szabo, reprezentantul guvernului ungar.
- Subsecretar al Afacerilor Externe. - Subsecretar ?
De ce n-a venit ministrul ?
Dle preşedinte, e săptămâna Crăciunului.
Sincer, la ce idei împărtăşesc, ei l-ar fi preferat pe Salvini.
Bine. Să mergem.
Mai repede...
Stimate preşedinte, bun venit în Ungaria !
- Stimate preşedinte, bun venit în Ungaria. - M-am prins, nu-s Renzi.
Mulţumesc, dle subsecretar.
Sunt foarte...
- Onorat să vă cunosc. - ... onorat să vă cunosc.
- Vă mulţumesc mult. - Nu, eu mulţumesc la dvs.
N-aţi fost la Harvard ?
Aşa scria în CV-ul dvs.
Guidonia, Bianchini. Te întorci în Guidonia cu trenul.
- Franco Rispoli. - Încântată.
- Franco Rispoli. - Încântat.
- Franco Rispoli. Mulţumesc. - Încântat.
- Franco Rispoli. - Nu.
- E grădinarul. - Cine ?
Grădinarul.
Şi grădinarul este cetăţean.
Vechea şcoală de grădinărit maghiară e recunoscută mondial.
- Cât va dura ? - Treizeci de minute.
Abia aştept să fac un duş la hotel.
Şi eu.
Stăm la hoteluri diferite: eu în Buda, tu în Pesta.
- E vreo diferenţă ? - Între noi curge Dunărea.
Pinna, nu le ai deloc cu uşile !
Uite ce frumos !
- El e ? - El e !
Putem face un selfie ?
Fireşte, veţi primi multe like-uri când îl postaţi.
- Bună, Rocco ! - Bună !
Putem face un selfie ?
- Eu la mijloc. - Femeia mereu e la mijloc.
Mersi, Rocco !
- Mersi, pa ! - Pa !
- M-a prins de fund ! - Rocco ? Tare !
- Cine era ? - Rocco Siffredi.
- Aşa. - Rocco Siffredi...
S-a însurat cu o unguroaică şi acum stă în Budapesta.
Acest Rocco Siffredi ţine sus stindardul italian.
Da, sus şi drept !
E un bun foarte valoros pentru Italia. Nepreţuit !
Dle preşedinte, sunt directorul hotelului.
E o onoare să găzduim un om ca dvs. în acest hotel istoric.
Onoarea e de partea mea.
Alţi oaspeţi notabili ai noştri: împăratul Franz Joseph,
Kaiserul Wilhelm,
Prinţul de Wales,
preşedintele Macron şi soţia sa, Brigitte,
şi, recent, Paolo Gentiloni din Italia.
E la 19% în sondaje acum... În fine,
sper că mi-aţi dat cea mai bună cameră.
Da, apartamentul imperial.
- Al lui Macron şi Brigitte ? - Întocmai.
La ultimul etaj, cu vedere spre Dunăre.
Acolo au stat şi marii italieni Pupo şi Toto Cutugno.
În fond,
precum Rocco Siffredi, şi ei ţin sus stindardul italian.
Rocco Siffredi îl ţine şi mai sus !
Da, bine, Rocco e Rocco. Acum...
În privinţa securităţii, dacă aveţi nevoie de ceva, vorbiţi cu brigadierul...
Pinna ?
- Brigadierul Pinna, garda mea de corp. - Staţi liniştit, dle.
Pentru dvs., vom crea un zid impenetrabil de securitate.
Nu. Mulţumesc.
Sunt într-o coaliţie, dar nu sunt separatist, nu-mi vreau zid.
Fără ziduri de Budapesta aici...
Să nu-mi puneţi gardă la uşă, vă rog.
Poate nişte oameni la lifturi, discret.
Aveţi un lift privat.
Şi mai bine ! Ca simplu cetăţean, mă opun tratamentului preferenţial.
- Cum doriţi. - Mulţumesc.
Pinna...
Tu ştii cine are voie sus şi cine nu.
Sunt în mâinile tale.
Dle preşedinte, vă conduc la apartament.
Adică... dle super-preşedinte !
Ce-mi place să fiu prim-ministru !
Mamă ?
Walter, ce faci ?
Nu merg telefoanele în Ungaria ?
Te sun de trei ore !
- Era să înnebunesc ! - Pentru că lucrez.
Sunt secretarul prim-ministrului, am multe pe cap.
Pentru taclale sun-o pe Iole.
Nu, mereu se plânge ! „Mi se-nvârte capul,
- ... îmi creşte tensiunea...” - Ce voiai să-mi zici ?
Mai nimic...
Doar că mă apropii de 80 de ani,
sunt în scaun cu rotile fiindcă mi-am rupt femurul.
Am pe cap
o africană care n-are habar de italiană.
În afară de asta, mi-e bine.
Concentrează-te pe preşedintele tău.
Ruşine să-ţi fie !
Te-ai născut comunist ! Ai trecut de la Togliatti la Fico !
- Şi acum eşti cu Salvini, ruşine ! - Mamă, cum e vremea în Guidonia ?
Mamă ?
Mamă !
De ce eu ?
Dragă, nici nu-ţi imaginezi ce incredibil e acest apartament imperial !
Minunat. Cel pe care l-a avut şi Macron.
E corect, nu ?
Îmi pare tare rău ca n-ai putut veni.
Dar am un program atât de plin, trei zile de întâlniri !
N-am fi avut niciun minut singuri, crede-mă.
Cum e pe-acasă ?
Bine. Bun.
Auzi, dragă...
Trebuie să mă întâlnesc cu directorul Institutului Cultural Italian chiar acum.
Trebuie să fug. Vorbim mai târziu. Pa-pa !
Gata !
Dnă senator, puteţi intra !
- Dnă senator... - Dle preşedinte ?
Încă eşti îmbrăcată ?
Ştii să minţi...
- Şi ce i-ai zis soţului tău ? - Am inventat şi eu câte ceva.
Ce bine ! Trei zile singuri în Budapesta fără gărzi de corp,
- ... paparazzi, reporteri băgăcioşi. - Fără nevastă !
Şi fără soţul tău ! Singurei.
Un weekend uimitor de cinci stele, înainte de Crăciun.
Franco, sigur facem ce trebuie ?
Prim-ministrul şi un senator democrat...
Dacă află italienii, suntem terminaţi.
Cine să afle ? N-o să afle nimeni. Suntem în Ungaria.
Nu le pasă de italieni.
Nu sunt reporteri de scandal.
Doamne, du-te şi dezbracă-te acum !
- Eşti bine ? - Da !
- Ai nevoie de ajutor ? - Nu, mersi.
- Sigur ? - Da.
Vin imediat !
Iată-mă !
O, Doamne !
Cât de frumoasă eşti !
Mulţumesc...
dle preşedinte.
Nici vorbă, eu îţi mulţumesc !
- Iubirea mea, îţi mulţumesc ! - Franco,
ştii că facem ceva imoral.
Sunt atât de emoţionată şi...
agitată. Nu sunt obişnuită cu aşa ceva.
- E prima mea dată ! - Şi a mea !
- Minţi. - Prima dată cu tine.
Dar suntem atât de diferiţi ! Politic,
ca vârstă... Nu ştiu de ce fac asta.
Ai fi primul meu prim-ministru !
Nu, nu spune „prim-ministru” !
De câte ori aud cuvântul ăsta, iau foc pe dinăuntru.
Soţul meu e rece, un bloc de gheaţă.
De ce te-ai măritat cu un consilier separatist din nord,
care nici măcar nu e din nord, ci din Civitavecchia ?
Giulia, gata ! Ajunge !
Scoate-ţi...
ochelarii.
Imediat, domnule.
- Poţi vedea ? - Da, văd perfect.
M-a pus partidul să-i port, să par mai deşteaptă şi mai puţin frumoasă.
Nu-i o idee rea... Deloc.
Pune-i la loc.
Îmi placi mai mult cu ochelari. Vino aici ! Hai în apartamentul imperial !
Ce cameră tare ţi-au dat !
Noi, cei din opoziţie, stăm la un hotel turistic.
Sunt, totuşi, prim-ministrul.
- Cu o majoritate de şase voturi în Senat. - Da.
Dar... Je suis le President.
Te deranjează ?
Am cerut şampanie şi stridii, să serbăm prima noastră dată.
Şampania şi stridiile nu contrazic „viziunea globală” a coaliţiei tale ?
Politic, da,
dar asta nu e o întâlnire politică. Asta...
este o întâlnire romantică.
Romantică.
Iubitule !
Soţul meu n-a comandat şampanie şi stridii nici măcar în luna de miere.
- Civitavecchia n-are decât creveţi. - Am mers la termele din Montecatini.
Interpretul mi-a spus că şi aici sunt nişte băi termale grozave.
După... Vom merge.
Budapesta trebuie să fie tare impresionantă, de-aici de sus.
- Impresionantă... - Foarte frumoasă.
- Vrei să vezi ? - Da.
Nu acolo. Priveliştea e mai bună de-aici.
Mult mai bună. Nu pot să cred c-au pus schele ca să renoveze.
Mă pot vedea oricând sunt în apartament...
- Şi pe mine ! - Idioţi.
Dumnezeule !
O vedere de-ţi vine să mori, chiar de n-o fi Montecatini...
- Franco... - Ce ?
Mi-e rău.
- Vertij ? - E înspăimântător !
Suntem la etajul cinci, dar, crede-mă, dacă te uiţi doar în sus
şi nu... O, Doamne !
Doamne ! Cine e ?
Îl cunoşti ?
Moş Crăciun ? Nu. O, Doamne !
Dumnezeule ! Stai aşa.
Stai puţin.
Nu, nu-l cunosc.
- N-are puls. - E mort ?
Evident. N-are puls.
- E cald ? - Da, încă e cald.
- Înfiorător. - E mort.
Săracul !
Săracul, pe naiba ! E un hoţ îmbrăcat în Moş Crăciun, încerca să intre.
- Crezi ? - Evident.
A încercat să intre, dar se pare că fereastra...
l-a pocnit, precum o ghilotină !
- L-a terminat. - O fi defectă.
Zău ?
- Să sunăm poliţia. - Poliţia ?
Nu ! Ce să le spunem ?
O vor vedea pe senatoarea democrată Rossi cu preşedintele.
E un singur lift, o să fii văzută dacă pleci !
- Dar e mort, Franco ! - Crezi că-l învie poliţia ?
Nu-l putem ignora. Dacă nu poliţia, atunci cheamă directorul.
El va chema poliţia.
Crede-mă, numai pentru tine-mi fac griji.
Nu. Nu eşti îngrijorat pentru mine.
Eşti îngrijorat pentru soţia ta, presă, sondaje şi carieră.
Nu !
Ba da ! Deja văd titlurile:
„Senatorul democrat şi preşedintele fac orgii cu un cadavru” !
Nu mai contează „bunga bunga” !
Trebuie să spunem cuiva.
Da, trebuie să spun cuiva.
Să spun cuiva...
Îi spun lui Walter !
- Veltroni ? - Nu, ce Veltroni ? Bianchini !
Cine-i ăla ? Secretarul tău ? Ce poate face el ?
Bianchini îmi execută toate ordinele.
Salam unguresc, foarte bun !
- Bună ziua ! - Bună ziua !
Daţi-mi patru salamuri, vă rog.
Pe cele mai bune. Sunt pentru preşedintele meu.
Şaptezeci de euro.
- Nu ajung. - Nu ajung ? Cum adică ?
- Încă 20. - Încă 20 ?
Cât naiba costă salamul ăsta ?
Vă rog.
Fac un selfie pentru mama, îi plac mult pieţele.
I-l trimit şi o fac fericită.
Aşa.
Aşteptaţi puţin.
E Berta !
Berta ?
Dle Walter ?
Ce căutaţi la Budapesta ?
Sunt la lucru, cu o delegaţie italiană.
Mă bucur să te văd, te-ai mutat înapoi aici ?
Da, după ce m-a concediat mama dvs., a început recesiunea în Italia.
Am zis că e mai bine să fiu falită acasă.
- Corect. - Şi m-am întors aici.
- Pun pariu că-i mama. - Cu siguranţă. Îl pun pe silenţios.
- Îmi amintesc ce insistentă era. - Da.
Când o îngrijeam eu, zicea:
„Berta, vreau nişte muşeţel.
Berta, mi-e frig.
Berta, vesta mea.”
Dle Walter, încă mai locuiţi cu mama ?
E destinul meu. Cum să locuiesc singur ?
Are o îngrijitoare cameruneză acum, dar n-are nicio şansă.
- E insistentă. - Ca un Pitbull.
Nu se lasă.
Veniţi la cină diseară, la mama mea ?
- Altă mamă în Budapesta ? - Nu vă faceţi griji.
Mama e democrată.
V-am lăudat mult, mi-aş dori să veniţi.
- La 19:00 ? - Am o cină de lucru...
- Dar poate reuşesc să scap. - Perfect.
Adresa şi numărul meu. Facem un gulaş special pentru dvs.
- Te sun eu, să-mi păstrezi numărul. - Bine. Pe mai târziu !
- Pe curând ! - Bine !
Salamul meu !
Mă scuzaţi.
Mulţumesc.
Şase apeluri pierdute. Nu-s de la mama !
Dle preşedinte !
Bun. Vine imediat şi Bianchini.
- Nu-i tocmai Cavaleria a Şaptea ! - Ştiu...
Cine e ?
Cine-i acolo ?
Room service pentru apartamentul 648 !
Nu ! Nu acum !
Stridii, caviar, şampanie.
Nu acum ! Reveniţi mai târziu !
Room service !
Of, Doamne ! Ascunde-te, ăsta nu pleacă.
- Hai ! - E complet greşit ce facem !
Vin !
Închide-o !
Bună ziua, dle preşedinte ! În sfârşit !
Un mic obstacol. Totul e sub control.
Îmi cer scuze, dar...
- Dumneata eşti italian ? - Din Napoli.
Am părăsit Italia şi pe politicienii ăia.
- Care politicieni ? - Nu dvs., ceilalţi.
Pentru că voi toţi...
- Noi ? - Nu contează.
- Te rog, spune. - Vreau să spun că...
Când au plecat intelectualii, am venit aici.
Bine că nu-s calde, că se răceau până acum.
Unde s-o las ?
Chiar acolo.
Stai...
Alo ? Da ? Dle director.
Un om pe schele ? Poftim ? Nu există aşa ceva !
Nu e nicio problemă.
Poate e un alt apartament, nu al nostru. Unde te duci ?
Unde mergi dumneata ?
Da, totul e bine, mulţumesc.
Mulţumesc din nou.
- Mai bine verificăm. - Totul e bine.
Cum doriţi, dle. Semnaţi, vă rog ?
- De ce ? - Stridii şi şampanie.
Nu sunt incluse ?
Eu fac ce-mi spune directorul.
Ţine-o puţin.
Spune-mi...
Macron şi-a plătit serviciile extra ?
Nu.
Vorbesc eu cu directorul, mersi.
Cu plăcere.
Mulţumesc.
Lucrurile erau altfel când le aduceam de mâncare lui Pupo şi Toto Cutugno...
Corect.
Ce-i corect, e corect.
- Când să preiau căruciorul ? - Te chem eu.
- Voi aştepta atunci. - Bine.
Ce faci, Franco ?
Ce crezi ? Dansez pentru tine ? Ajută-mă
să-l punem în dulap.
O, Doamne !
Vezi cum s-a întâmplat ? A căzut fereastra, şi... bum !
Un cadavru nu trebuie mutat.
Cadavrului nu-i pasă.
Faci ceva oribil.
Noi facem... Hai !
- Aşa se face în filme. - Dar nu suntem într-un film.
- Serios ? - Serios !
Stai... Bine, ridică-l.
Ridică-l.
Aşteaptă.
Am o idee.
O idee. ţine-l.
Ridică-l.
- Cum ? - Aşa e perfect.
Poţi pleca, gata. Haide !
Aşa.
Acum schimbă-te şi du-te la hotelul tău.
- Unde mi-e rochia ? - E...
O ţineam...
O, Doamne !
I-am dat-o valetului, a luat-o cu el.
- Nu pot să cred. - La naiba !
- Cine e ? - Directorul, deschideţi !
Directorul ? Ascunde-te dincolo.
Vin !
Nu e doar greşit, e de-a dreptul de căcat !
Du-te ! Vin !
- Îmi cer scuze, e ceva grav. - Cred şi eu.
Oaspetele din camera alăturată
a văzut un bărbat îngenuncheat, privind pe fereastra dvs.
Nu... E un mincinos.
Nu e mincinos.
E campionul Ungariei la tir cu talere.
Are ochi de şoim.
A văzut un bărbat stând nemişcat şi privind înăuntru.
Un voaior ?
Sau un hoţ.
S-o fi căţărat pe schele.
Sunt de jur împrejurul clădirii.
- Să ne uităm în dormitor. - Nu !
Abia am venit din dormitor, n-avem ce verifica.
Trebuie.
Sunt responsabil de siguranţa dvs. în acest hotel.
Nu, responsabilul cu siguranţa mea este brigadierul Pinna. Aţi vorbit cu el, cred.
- Nu l-am găsit. - Ce ?
Bine...
Dacă trebuie...
Directorul trebuie să verifice dormitorul.
În regulă. Presupun că veţi verifica şi schelele, nu ?
- Absolut. - Poftiţi.
- Se poate ? - Sigur.
O, Doamne...
Rochia...
- Am venit... - Bianchini, taci !
Taci !
Voi spune ceva ce nu voi mai repeta vreodată.
S-a întâmplat ceva oribil aici, iar trupul e în şifonier.
- Trupul ? - Lasă-mă să termin.
Îl cauţi mai târziu, nu acum.
- Cum adică „trupul” ? - Când o să îl găseşti,
eu voi fi la întâlnirea cu preşedintele maghiar, iar ea va fi plecat.
- Ea ? - Da, ea !
- Ea... - Nu înţeleg, eu...
Nu, stai aici.
Când vine directorul, prefă-te că tot ce ţi-am zis
- ... nu s-a întâmplat vreodată, bine ? - Slavă Domnului !
- Şi mai bine. - Ce-i acolo ?
- Salamul dvs. - Salam ?
- Cadourile de Crăciun. - Pune-le în frigider.
- Am dat 20 de euro din buzunar. - Nu acum.
Ascultă !
Să fii de acord cu tot ce spun eu, bine ?
- Ca întotdeauna. - Nu, mai mult.
Trebuie să... Prefă-te că eşti deştept.
Nu contează, doar dă din cap.
Dă din cap.
Aveţi dreptate, domnule,
am verificat schelele şi nu e nimeni acolo.
V-am zis eu ! Vi-l prezint pe Walter Bianchini, secretarul meu.
Walter lucrează pentru mine 24 de ore pe zi,
dar el e cazat mai departe. Noi suntem în Buda, el în Pesta.
I-aţi putea găsi o cămăruţă la acest etaj ? M-ar ajuta mult.
Camera 232...
Cred că 650 e liberă.
Dle preşedinte, văd ce pot face
- ... pentru dl Bianchini. - Mersi !
Şi voi informa paza despre acest intrus.
Nu-i nevoie ! Aţi văzut, nu e nimeni acolo.
Şi ar fi publicitate negativă pentru hotel, înţelegeţi ?
Într-adevăr. Aveţi dreptate.
Cu cât se vorbeşte mai puţin, cu atât se uită mai repede.
Grozav ! Bianchini, să preţuieşti aceste cuvinte.
Mă scuzaţi.
- Am dat bine din cap ? - Da. O prestaţie de Oscar.
Mersi. Acum îmi explicaţi ce se întâmplă ?
Se întâmplă că vei petrece trei zile
într-un hotel de cinci stele.
A plecat ?
- Bună, Bianchini ! - Dnă senator.
Îţi dai seama
- ... că-s la mâna ta. - Aş vrea eu !
Dacă se află, am pus-o.
- Şi el la fel. - De-asta te-am chemat, Bianchini.
Un slujitor cu adevărat loial.
Puteţi vorbi puţin cu slujitorul loial ?
Desigur.
Cum aţi putut ?
Cu senatoarea Rossi, din opoziţie ?
Uită-te la ea.
Dar alta e problema. Trebuie să-i găsim urgent rochia.
- Unde e ? - A luat-o valetul.
Evident, ce tont sunt !
- Ştie despre cadavru ? - Da.
E şi un cadavru ? M-aţi minţit.
Nu, l-am minţit pe director
în privinţa hoţului, dar ţie ţi-am spus despre cadavrul din şifonier.
Hoţul e cadavrul ?
L-aţi ucis ?
Nu, fereastra a făcut-o.
Bum ! Şi a murit !
Cum a ajuns înăuntru ?
L-am mutat eu.
Nu e voie să muţi cadavre.
I-am spus că e o infracţiune gravă.
N-ai dreptul să-mi ţii predici, ai măsluit voturi în Basilicata.
În Molise.
Molise, Basilicata... E totuna.
- Un cadavru e mai rău decât frauda. - Da, bine.
Eşti loial sau nu ?
- Dau din cap ? - Da.
Du-te înapoi în cameră, cât eu şi Bianchini găsim soluţia.
Să sperăm.
Giulia ? E treabă de bărbaţi !
Hai.
- Nu te mai holba ! - Aţi sunat poliţia ?
De ce te-aş mai fi sunat pe tine, dacă sunam poliţia ?
Uneori eşti chiar tâmpit.
Vreţi ajutorul meu, dar, de fapt, mă dispreţuiţi.
- Aşa că plec. - Nu ! Nu te pripi.
Ascultă...
dacă află nevastă-mea că-s într-un hotel din Budapesta cu Rossi,
îmi sparge faţa, înţelegi ?
Nu înţelegi, căci nu eşti însurat.
Dacă eram însurat, eram fidel.
Şi, dacă eram prim-ministru, nu mă culcam cu opoziţia.
Din fericire, nu eşti prim-ministru.
Adevărul e...
că n-am făcut nimic cu ea, n-am reuşit...
Dar trebuie să mă ajuţi. Noi trebuie să găsim o soluţie.
Noi ?
- Nu. Tu trebuie să găseşti soluţia. - La ce ?
La mutarea cadavrului.
Ascultă-mă. Când se întoarce directorul
cu cheia camerei tale, mutăm cadavrul
în camera dumitale, îl punem în afara ferestrei,
tragem draperiile, iar diseară vei „găsi” cadavrul.
- Plec. - Nu !
Pune-te în pielea Giuliei.
Dacă se află, va fi dată afară din Partidul Democrat.
- Şi va trebui să demisionaţi. - Şi tu te întorci pe coclauri.
Cadavrul e în şifonier ?
- Pe un umeraş. - Să nu se şifoneze.
Bianchini !
- Doamne ! A căzut ! - Dumnezeule, e înspăimântător !
- Dar costumul de Moş Crăciun e vesel. - Nu-i aşa ?
- Nu e aşa sinistru. - O s-o scoatem noi la capăt.
- Dle preşedinte ! - Doamne, treci înăuntru !
Dle super-preşedinte !
Am găsit o cameră pentru dl Bianchini.
Chiar alături. Camera 650.
- Vă pot lăsa cheia ? - Minunat.
A găsit Walter o soluţie ?
O ştiţi pe dna Bianchini ?
Să-mi bag...
Bună !
Dnă Bianchini !
Am uitat să spun că dna Bianchini va sta cu soţul său.
- Nu-i aşa, dnă Bianchini ? - Deci aici, nu la hotelul meu ?
Doar sunteţi în luna de miere. Trebuie să dormiţi împreună, nu separat.
Alături de cineva ca dna Bianchini,
eu n-aş putea adormi vreodată.
Ce ştrengar sunteţi !
Nimeni n-ar putea dormi lângă aşa o bombă !
Mulţumesc, dle, dar îmi trebuie rochia.
A, da !
Dna Bianchini era la duş, mai devreme,
iar valetul dvs., napolitanul...
- Pasquale. - Da.
I-a luat rochia, din greşeală.
Îl găsesc eu.
La revedere !
Pasquale... Unde o fi ?
- Dna Bianchini ? - N-am ştiut ce să spun !
E liber !
- Aşa. - Înapoi, Moşule !
Dle preşedinte, obiectez cu tărie la toate astea.
Susţin !
Obiecţie respinsă ! Du-te în camera 650,
deschide fereastra şi vino înapoi aici pe schele.
- Mi-e frică de înălţime. - Şi ce dacă ?
Trebuie s-o sun întâi pe mama, m-a căutat de cinci ori.
- Gata cu maică-ta ! - E mama...
Poţi vorbi cu ea după ce găseşti cadavrul.
Room service !
Nu răspund, nu.
O fi rochia mea.
Aşteaptă !
Dumnezeule !
- Am greşit camera ? - Nu, e bine.
Bravo, dle preşedinte !
Acum ştiu de ce aţi comandat stridii şi şampanie !
Nu ştii nimic !
S-au căsătorit de dimineaţă, am făcut comanda ca să serbăm.
Felicitări !
Familia Bianchini, prietenii mei, care acum vor sta în camera 650.
Acum că ştii totul, poţi pleca.
Mai trebuie ?
Pentru rochia miresei. De ce atâta grabă să o recuperaţi ?
Nu eraţi în luna de miere ?
Uneori, prostiile dumitale sunt amuzante.
Mulţumesc, dle preşedinte. La ordinele dvs., chemaţi-mă oricând.
Să-l mutăm în camera 650. Haide, Bianchini !
- Ajută-mă. - O, Doamne !
- Mă scuzaţi ! - Ce ?
- Cureaua era pe hol. - Mulţumesc.
Dumnezeule, ăla cine e ?
Vincenzo. Fratele lui Bianchini.
- E bolnav ? - Nu, doar beat.
A fost cavaler de onoare azi-dimineaţă şi a băut cam mult.
Cine se îmbracă în Moş Crăciun la nuntă ?
Vezi-ţi dracului de treabă !
- Doar întrebam. - Întreabă-te asta:
pentru a salva onoarea familiei Bianchini, îţi poţi ţine gura ?
Nicio vorbuliţă.
Ne-am nenorocit.
Un martor a văzut cadavrul. Planul tău s-a dus pe copcă.
Cum să mă prefac că fratele-meu, Vincenzo, e cadavrul din camera 650 ?
Calmaţi-vă !
Avem de-a face cu o urgenţă. Trebuie să ne gândim bine.
- Trebuie să ne gândim bine. - Nu mai folosiţi pluralul, vă rog.
- Data viitoare, votez cu democraţii ! - Bine.
Democraţi sau Cinci Stele ?
Bunic partizan, tată unionist, eroul meu era Berlinguer.
Apoi am trecut de partea lor.
E deprimant cum ţi s-au dus toate principiile.
Tu îndrăzneşti să vorbeşti despre principii ?
Ai fost la Supravieţuitorul cu staruri !
Democraţii te-au ales doar pentru că arăţi bine.
Eu plec.
Şi laşi aici cadavrul cumnatului tău ?
Cumnat, pe naiba ! Eu mă car.
Dacă ieşi pe-acolo, te vor vedea.
- Dna Bianchini poate face ce vrea ea. - Corect.
Dle preşedinte, mă car şi eu.
Tu stai locului până când facem un plan pentru cadavrul ăsta.
Bine, cum facem ?
- Am o idee ! - Ideile dvs. mă sperie.
Am o idee strălucită, ca orice idee nouă !
Vei lua acest cadavru şi-l vei arunca în Dunăre.
Dar cum ?
Un scaun cu rotile ?
Da. Sigur are hotelul aşa ceva.
Fireşte, dle preşedinte. Hotelul are unul, în caz de urgenţă.
Păi acum e cazul.
Bine.
Nu va fi uşor.
Trebuie să-l aduc din depozit,
să-l car pe scări... Va fi un chin.
Transpir numai când mă gândesc.
Înţeleg, dar nu mai am bani lichizi.
Card de credit ?
Aduc aparatul sus, domnule.
Aparatul curului...
Sigur nu mi-aţi văzut soţia ?
Cred că-mi ascundeţi ceva !
Vă rog, dle, calmaţi-vă.
Acum ce mă fac ?
Totul e bine, Pinna, nicio grijă.
- Vă pot ajuta ? - Nu, mulţumesc.
Hai.
Dle Bianchini !
- Vă ajut ? - Nu, mulţumesc.
Angajaţii m-au informat că fratele dvs. nu se simte bine.
- El e ? - Din păcate.
- Îmbrăcat în Moş Crăciun ? - Da.
Nu arată prea bine.
Zici că-i mort.
Prostii, e doar mahmur.
Vreţi să-i găsesc şi lui o cameră ?
Nu, pleacă într-o călătorie lungă acum. Nu, Vincenzo ?
Să chem un doctor ?
Vrei doctor ?
Se pare că nu.
O să-l ajute aerul curat. Încotro e Dunărea ?
Mergeţi tot înainte şi cădeţi direct în ea.
Cădem în ea ? Perfect.
Aşteptaţi !
- De ce nu mi-aţi spus ? - Ce anume ?
Că v-aţi însurat de dimineaţă.
Nu mi s-a părut o veste importantă.
Trimit o sticlă de şampanie la camera 650 !
Nu, mulţumesc, nu mai vrem alcool !
Trebuie să fim serioşi, aşa a zis preşedintele.
Italia are o relaţie solidă cu frumoasa Ungarie.
Giulia, ce cauţi aici ?
- Roberto ! - Care Roberto ?
- Soţul meu e aici ! - Separatistul ?
Da.
Ai zis că e la mitingul separatiştilor nordici !
- Nu e. - Deschideţi !
El e.
O să sparg uşa !
O va face, e iute la mânie, o adevărată bestie.
Cu pumni.
Ascunde-te acolo. Repede !
- Bună ! - Sunt Roberto Di Leo. Ea unde e ?
- Cine ? - Nevastă-mea, Giulia !
- Despre ce vorbeşti ? - Lasă prefăcătoria, dle preşedinte !
Ce ?
Mulţumit ? Vezi ?
Ce te face să crezi că soţia dumitale e aici ?
Politic, suntem mari inamici.
Inamici politici, amanţi în secret.
- Ce tot spui ? - Adevărul.
A-nceput după summitul de la Cernobbio,
cu o scrisoare anonimă: „Soţia ta e moartă după preşedinte.”
„Preşedinte” ?
În Italia e preşedinte oricine, chiar şi producătorii de film.
Fără glume !
Am pus să fiţi urmăriţi. Întâlniri în cafenele ascunse,
- ... saloane de ceai ! - Saloane de ceai, înţeleg...
Da, ne-am întâlnit, însă doar pentru a încerca să găsim o cale
de a forma o alianţă cu Partidul Democrat.
Eşti un separatist nordic care se poartă ca un sudist gelos.
Giorgetti te-ar alunga !
Linişte ! Aventura voastră e publică. Vă caută emisiunile de scandal,
vă urmăreşte un reporter prin Budapesta.
- „Cuibuşor de nebunii la Budapesta !” - Termină !
Reporterul mi-a zis:
„Di Leo, îi prinzi la Budapesta.” Aşa că am venit aici.
S-a suit pe o schelă,
şi m-a sunat: „Repede, îi văd de la fereastra...”
- Apoi s-a întrerupt. - Bum ! Moş Crăciun !
- Cine ? - Nu, nimic...
- Deci ? - Deci, ce ? A, da...
Bine, recunosc. Soţia ta a venit la apartamentul meu.
- Naiba s-o ia ! - Dar nu după mine.
Dar după cine ?
Walter Bianchini, noul meu asistent personal.
Mă iei de prost ?
Soţia mea îşi face de cap cu dumneata !
Bine, mărturisesc tot !
Ştii că mi-am construit viziunea pe principii.
Am încercat s-o fac pe soţia dumitale să-l uite pe Walter Bianchini,
dar n-am reuşit. Pentru că el e un fustangiu
care s-a culcat cu jumătate din Senat. La fel şi-n Guidonia !
E ca un iepure înnebunit de sex.
Nu mă crezi ?
Întreabă la recepţie de camera 650.
E rezervată pe numele lui Walter Bianchini şi al soţiei dumitale, Giulia.
Ce e ?
- E numai vina mea ! - Revino-ţi, fii bărbat !
Hai, descarcă-te !
Am neglijat-o mereu pe Giulia.
Din cauza asta...
s-a dus după Bianchini. Pentru că eu nu sunt...
un bărbat fierbinte,
nu sunt pasional.
Eşti rece ? Glacial ?
Da, şi de multe ori dau greş...
- ... în aşternuturi. - Gloanţe oarbe ?
Pare o problemă gravă.
Eu o iubesc pe Giulia...
atât de mult încât...
Putem lucra la asta, nu ?
- Crezi ? - Încercăm ?
Totuşi...
- ... Bianchini ăla... - Ce ?
Mă duc să sparg uşa la 650 şi să-l omor !
Nu e nimeni acolo acum,
- ... au ieşit. - Unde ?
Nu ştiu, o plimbare pe malul Dunării.
Se vor întoarce. Voi sta acolo şi-i voi aştepta.
- Bună idee, du-te ! - Da !
Prinde iepurele şi povesteşte-mi.
- Ăsta cine e ? - Cel mai bogat om din hotel.
La revedere !
- Trăgeai cu urechea ? - Nu !
- Căutam... - Ce ?
- Am venit să iau căruciorul. - Bine !
Ia tot de-aici şi pune şi scaunul ăla la loc.
Bine.
- Cum m-am descurcat ? - Uimitor !
- Mersi ! - Nu tu... Roberto !
Acum ştiu că mă iubeşte cu adevărat. Nu s-a mai deschis vreodată aşa.
Chiar a avut curaj să-şi recunoască mica problemă.
- Mică ? - Mă bucur că noi n-am făcut nimic.
Măcar nu mă voi simţi vinovată.
El crede că e vinovat Bianchini.
Bine, du-te înapoi la hotel.
De fapt, du-te pe aici.
Sună-l pe Roberto când ajungi.
- Şi ce să-i zic ? - Nu ştiu. În partidul lui Matteo Renzi
- ... nu v-au învăţat să minţiţi ? - Uite cine vorbeşte !
Dragă, du-te...
Până nu votez să pleci de pe insulă.
Oi fi fost eu la Supravieţuitorul,
dar de când cu voi, politicienii „adevăraţi”,
îmi vine să redevin coafeză !
Ce adunătură nasoală !
Gata de orice: să vă răzgândiţi, să trădaţi, să vă schimbaţi principiile.
Biata Italie !
Ce picioare !
Iar tragi cu urechea ?
- Nu, încă mai caut... - Ce ?
- Bacşişul meu. - Ia de-aici.
- Mă dezamăgiţi. - M-ai enervat.
Abia aştept să văd declaraţiile de avere ale zgârcitului ăstuia !
Nu atinge nimic !
MAMA
Alo ?
Walter ?
Nu e Walter, cine e la telefon ?
Mama lui. Dumneata cine eşti ?
Room service de la Grand Hotel Budapesta.
Stă la alt hotel acum ?
Da, preşedintele Rispoli i-a oferit o cameră pentru luna de miere.
Walter s-a însurat ?
Da, azi-dimineaţă.
N-aţi fost la nuntă ?
Dumnezeule !
Super invitaţi şi petrecere, mâncare bună !
- O să leşin ! - Haideţi, mamă...
Haideţi, doamna mamă... Nu faceţi aşa !
O să clachez !
- Alo ? - O, Doamne...
- Alo ? - Doamne !
Walter...
Alo ?
S-a întrerupt.
Nu şi-a invitat nici mama ? Ce ruşine !
Ce să-i faci ?
O mamă hrăneşte 100 de copii, dar 100 de copii nu hrănesc o mamă.
POLIŢIA
O, Doamne, Moş Crăciun !
Unde e cadavrul ?
Trebuie să-i spun preşedintelui ! Unde mi-e telefonul ?
În apartament.
Da, alo ?
Berta, sunt dna Bianchini.
Dnă Bianchini, ce surpriză !
M-am întâlnit întâmplător cu fiul dvs. în Budapesta.
Din cauza tâmpitului ăluia te-am sunat.
S-a căsătorit de dimineaţă. A fost o nuntă secretă.
Viaţa fiului meu e un mister. Trebuie să-l rezolvi tu. Găseşte-l !
Îşi face luna de miere la Grand Hotel.
Du-te acolo şi sună-mă când ai veşti.
Înţelegi ? Grăbeşte-te,
sunt toată numai nervi !
Italienii...
2.000 de forinţi, vă rog.
Am uitat la Franco colierul de la Roberto.
- Scuze, nu vă înţeleg. - Eu înţeleg, tu înţelegi.
Dacă nu-l port, Roberto nu mă va ierta niciodată.
- Scuze, señora. Eu... - Du-mă la Grand Hotel !
- Preşedintele este în camera sa ? - Nu, nu este.
- A plecat acum jumătate de oră. - OK.
- Cum mai e fratele dvs. ? - A... plecat.
Mă scuzaţi !
Am auzit că-l căutaţi pe preşedinte.
- Faceţi parte din delegaţie ? - Da.
Îl ştiţi pe Walter Bianchini, secretarul preşedintelui ?
- Da, de ce ? - Vreau să-l omor.
De ce ?
Are o aventură cu nevastă-mea, Giulia Rossi.
- Cine zice ? - Preşedintele.
- Ce nemernic ! - Preşedintele ?
- Nu, Bianchini. - Când îl găsesc,
îi trag una-n boaşe,
- ... şi mă aşez pe capul lui. - Ca-n cartier ?
- Apoi îl pocnesc. - Nu va fi uşor.
Bianchini e înalt, un uriaş de peste doi metri, cu umeri laţi,
mâini ca nişte lopeţi şi fost campion de arte marţiale.
- Eu nu m-aş băga. - Nu.
Iau un buldozer din Civitavecchia
şi-l pavez.
Ce zi...
Poftim 6.000 de forinţi.
Nu, şalul meu... Cui îi mai pasă ?
„Bun venit însurăţeilor !”
Nu sunt însurat, sunt burlac.
Pinna !
Eşti varză !
Dle preşedinte ?
Fracassi ?
Aţi spus că va fi sala plină.
Dle preşedinte, e Crăciunul.
Dacă venea Rocco Siffredi, era plin ochi.
Ca pe stadion.
Scuze, liftul către ultimul etaj ?
Nu avem lift aici. Mergeţi înapoi în hotel, vă rog.
Vai de mine !
Italia...
are o relaţie solidă
cu frumoasa Ungarie.
Sărbători fericite şi respectuoase tuturor !
Mă bucur că aţi venit atât de mulţi, deşi e sezon de sărbători.
Italia şi frumoasă voastră ţară, Ungaria,
au o legătură strânsă din vremuri străvechi.
Promit
că voi face tot posibilul ca prietenia noastră să înflorească.
Să nu-l uităm pe prinţul Eugen de Savoy,
care a oprit masacrul otoman pe dealurile din Buda,
reafirmând principiile creştine pe teritoriu maghiar.
Am contribuit la reafirmarea principiilor creştine.
Mă simt obligat...
Mă scuzaţi.
E legat de muncă.
De muncă.
O chestiune de stat importantă... Mă sună Donald din Biroul Oval.
Donald ?
- Donald ? - Ete, Donald, eu sunt !
Ai veşti despre Dunăre ?
Am veşti proaste şi mai proaste.
E de rahat !
Veştile proaste ?
Cadavrul a dispărut.
Păi asta e bine !
Şi cele şi mai proaste ?
Cadavrul a reapărut
şi se strecoară în apartamentul dvs.
Un mort umblător ?
Şi eu mă cac pe mine. Tre' să plec, preşedinte.
Stai, nu mişca !
Nu mă răni, Moş Zombi !
Sunt singur la părinţi şi am grijă de mama bolnavă.
Unde sunt preşedintele Rispoli şi senatoarea Rossi ?
Încă eşti aici ?
- E o poveste lungă. - Văd.
- Povestea ta ? - Tot lungă.
Ajută-mă să ascund cadavrul, dac-o fi mort pe bune.
- Adică ? - Ţi-am zis, e o poveste lungă.
- Unde stă soţul meu ? - Imediat.
Dna Rispoli, soţia preşedintelui. Ascunde-te în dormitor.
- Geanta mea ! - Da.
Ce coridor lung !
Am ajuns.
Dnă Rispoli... Este cel mai bun apartament al hotelului.
Încântător !
- Arată ca un muzeu. - Mulţumesc.
Vă duc geanta în cameră.
Nu !
- Bianchini ? Ce surpriză ! - Asemenea.
- În şifonier ? - Dă-mi-o mie, e treaba mea să car genţi.
- Poftim. - Doar cinci euro ?
Car genţi, nu-s preşedintele.
- Cinci euro ? - Cară-te.
Franco avea dreptate, e un apartament minunat.
Înainte să devin Prima Doamnă, mergeam doar în excursii.
Predau geografia, dar n-am fost niciodată la Budapesta.
Sinceră să fiu,
n-am mai văzut vreodată
- ... aşa un hotel ! - Ce-i cu vizita neaşteptată, dnă Marisa ?
Azi e aniversarea nunţii noastre.
Dar, cu toate îndatoririle lui, Franco o fi uitat.
Aşa că am decis să-l surprind !
Îmi cunosc soţul, va fi încântat să mă vadă.
- Peste măsură. - Ce doamnă frumoasă !
- Cine e ? - Nu ştiu.
O doamnă.
Bianchini, dumneata de ce nu eşti cu el ?
Am venit să iau nişte acte uitate de el.
Mereu uită ceva !
- Te ţine mereu în priză. - Mai ales azi...
Cum de faci faţă acestui ritm ?
Eu îmi pierd răsuflarea numai gândindu-mă la asta.
Bine, Bianchini,
mă duc să mă împrospătez
- ... şi să văd dormitorul. - Nu !
Nu intra în cameră !
- De ce ? - E mai bine dincolo.
Unde ?
În camera mea.
- Şi dumneata stai tot în hotelul ăsta ? - Da, camera 650. Vino...
- Unde ? - Acolo, doar noi doi.
Acum e şansa noastră.
Şansa să ce ?
Să facem dragoste.
Nebunule !
Dumneata...
- ... eşti nebun ! - Da, nebun.
Nebun după tine, Marisa.
Mă simt ciudat.
Parc-aş fi vie.
Incredibil !
Eşti uimitoare.
A fost dragoste la prima vedere, nu-mi rezista !
Cine rezistă ?
De ce ai aşteptat atâta ?
Nu din nou !
- De ce ai ţinut-o în tine ? - Pentru că sunt un supus bun.
Nu era cazul.
Walter.
Sunt măritată de-un car de ani, n-aveam titularizare,
apoi soţul a intrat în politică şi nu s-a mai uitat la mine.
Abia mă atinge, e concentrat pe carieră, întâlniri cu Macron, cu Merkel...
E atât de plictisitor !
Dar...
chiar lângă el...
era un bărbat...
- ... care mă dorea. - Mult !
Să nu mai pierdem timpul !
- Ne aşteaptă camera 650 ! - Nu, stai !
Ne vor vedea pe hol. Să folosim schela.
Schela ?
O aventură !
Am adus un neglijeu.
Poate nu ne trebuie, dar a costat o avere, aşa că-l voi purta.
- Da ! - Cu grijă !
Cu grijă !
Doamne...
Cald, frig. Frig, cald !
Nu ştiu cum să mă mai îmbrac ! Bianchini !
Bianchini ?
- Unde eşti ? Doamne ! - Franco ?
- Tu ce faci aici ? - Uitasem ăsta.
- Cadoul de nuntă al lui Roberto. - Roberto !
L-am văzut furios, în hol, vrea să-l ucidă pe Bianchini !
- L-ai văzut pe Bianchini ? - Da, am veşti proaste.
- Şi proaste, şi foarte proaste ? - Ambele-s foarte proaste. Vino !
Normal. Ce-i ?
Prima veste.
Credeam că s-a sculat !
În fine.
- Ştii cine e ? - Nu.
- E un reporter de scandal. - O, Doamne !
A doua veste e şi mai proastă, pregăteşte-te. Mai bine ia un loc.
- Nu, sunt prea încordat. - Ştii cine a venit la Budapesta ?
- Ce s-a întâmplat ? - Capul meu !
Moare, se scoală, iar moare. Ce-i cu el ?
Ştiţi cine sunt ?
- Nu ! - Nu !
Am dat-o dracului, că nici eu nu-mi amintesc. Cum mă cheamă ?
Vestea asta e... oribilă.
De ce sunt îmbrăcat aşa ?
De ce sunt într-un şifonier în casa voastră ?
Nu e casa noastră, e un hotel.
- Un hotel ? - Da.
- Parcă încep să-mi amintesc. - Nu te chinui.
- Au, capul meu ! - Vezi ? Nu te strofoca.
- Ai noroc. - De ce ?
Avem aici un medic neurolog.
E foarte bună, te consultă ea. Dna neurolog,
- ... ce-i recomanzi ? - Repaus total,
cu ochii închişi, întins în pat.
Mă ajutaţi ?
- În dormitor. - Să mergem.
Hai !
De fapt, parcă vă recunosc figurile.
Nu cooperezi.
Nu te mai gândi !
Doamne, ce zi ! Ea, ei, cadavrul...
Iar a dispărut ?
Bianchini ?
Unde naiba ai fost ?
- Ştii ce s-a întâmplat ? S-a trezit Moşul. - Văd.
Ştii cine e ? Un reporter de scandal.
Din fericire,
şi-a pierdut memoria din cauza loviturii la cap.
- Ne întoarcem la Planul A. - Planul A ?
Îl mutăm în camera 650, a ta,
că apartamentul meu e cam aglomerat.
- Şi la mine tot aşa. - De ce ?
Inspiraţi adânc, luaţi loc şi vă explic.
Nu, îmi explici mai târziu.
Hai să-l mutăm până nu mă recunoaşte, e singura opţiune.
Încă mai avem Planul B.
- Planul B ? - Spunem adevărul.
Adevărul ?
Eşti nebun ? Şi să cadă guvernul ?
- Mă întorc în Guidonia ? - Da.
- Planul A. - Bun.
Îşi aminteşte numele său !
Dumnezeule, e un coşmar !
Doamne, ce casă de nebuni !
Îmi tot trec prin minte
două nume:
Rossi şi Rispoli... Sună cunoscut ?
Nu. Ce...
Au, capul meu !
Adu-mi somniferele din baie.
Câte ?
- Toată cutia. - Cum adică ?
- Şi picăturile. - O să moară.
Atunci trecem la Planul C: căruciorul cu rotile
şi Dunărea.
Aşa e-n politică.
Frate, mai bine mă întorc în Guidonia !
Camerista !
Dle preşedinte !
- Am venit să pregătesc paturile. - Tu cine eşti ?
- Caterina, sunt din Bari. - Aici lucrează doar italieni ?
Nu, dar noi am fost trimişi la dvs. Sunt onorată.
Am venit pentru că m-am logodit cu un actor porno din Barletta.
Am înţeles, super. Dar termină cu prostiile şi ieşi.
- Şi patul ? - Mai târziu.
Dulceaţă, vino aici !
- Am comandat stridii şi şampanie. - Ţi-am zis să mă aştepţi dincolo,
- ... soţul tău poate veni oricând. - Da !
- Semnaţi pentru stridii şi şampanie. - Doamne...
Poftim. Termină !
Ajunge !
Profitorule !
Ia o stridie ca bacşiş, poate găseşti o perlă.
Felicitări, dle Bianchini, o lună de miere în trei !
Da, hai cu noi !
- Serios ? - Nu, cară-te !
Sper să nu te mai văd vreodată.
Noaptea e lungă.
Hai înapoi.
Orice doreşti !
Hai, Marisa !
Doamne ! Dnă Rispoli !
Dnă Rispoli ?
În puii mei...
Cine e ? Imediat !
Vin !
Berta, ce cauţi aici ?
- Ţi-a dat Pinna voie ? - M-a trimis mama dvs.
A zis că v-aţi însurat azi-dimineaţă.
E tare îngrijorată. Unde e mireasa ?
Linişteşte-te, Berta, nu e nicio mireasă, nu sunt însurat.
Walter, ce sărut ! Ce pocnitură !
- Uite o mireasă ! - Nu, e soţia preşedintelui.
- Aştept aici. - Desigur.
A zis: „Walter, ce sărut !”
Da, ceva de genul.
Unde vă e soţia ?
- În dormitor, dar nu-i soţia mea. - Câte femei sunt ?
Le-am pierdut şirul.
- Vreau să văd şi eu mireasa. - Nu. Vino !
- Unde ? - În camera mea.
- Pentru ce ? - Pentru dragoste sălbatică !
- Dle Walter, aţi înnebunit ? - Sunt nebun după tine.
Visez la tine mai mult decât la fotbal ! Nu-mi rezista !
Cine rezistă ?
Dle Walter, cât timp am pierdut !
Te-am dorit atâţia ani...
dar am ţinut totul în mine.
Aia e replica mea.
Şi e adevărat, pentru că...
mereu te-am plăcut.
- Dar eşti însurat ! - Nu, încă sunt burlac.
Dar doamnele din şifonier şi din dormitor ?
- Îţi explic în pat. - Nu vreau să fiu amantă !
Ai încredere-n mine !
Bine, hai.
- Vino ! - Aşteaptă.
- Cheia. - Bine.
Prima cameră pe stânga, 650. Termin aici şi vin imediat.
Te aştept goală !
Bine, iubito ! Abia aştept !
Ce frumuseţe !
Ce tâmpit sunt, toate mă voiau şi eu habar n-aveam !
- Mai pune ! - Mai mult de 80 ?
Optzeci şi una, 82, 83, 84, 85...
Ajunge !
Poftim.
- Ce e ? - Apă minerală.
- Mă ajută ? - Cu siguranţă.
În sfârşit, a adormit.
Bianchini !
Ajută-mă să-l duc în camera ta.
- Nu acolo. - De ce ?
Pentru că mă aşteaptă în pat o doamnă dezbrăcată.
Nu e momentul să faci glume.
Ce-a fost aia ?
Marisa !
- Marisa ? - Ce ?
De ce eşti într-un şifonier din Budapesta,
îmbrăcată într-un neglijeu ? De unde îl ai ?
- De ce sunt aici ? - De ce ?
Nu ştiu.
Nu ştiu !
Mă lasă memoria.
- Şi pe tine ? - Slavă Domnului !
Unde suntem ?
- Mă doare capul. - Ce s-a întâmplat ?
A lovit-o fereastra în cap când se căţăra înăuntru.
- De ce se căţăra înăuntru ? - Am încercat să vă explic.
Azi vă aniversaţi căsătoria şi a venit să vă facă o surpriză.
- I-a reuşit. Ia loc, dragă. - Nu.
- Nu, pe canapeaua asta. Bun. - Nu, pe asta.
S-a schimbat în camera 650.
Am încercat s-o ţin acolo, dar am fost ocupat până-n gât
şi n-am mai controlat-o.
Dragă ? Uită-te la mine !
Cum am putut să uit de aniversarea noastră ?
Mi-o trage politica asta...
Nu doar politica.
Faţa ta...
îmi pare cunoscută. Cum te cheamă ?
E praf.
Fereastra aia e letală. I-ar fi plăcut lui Robespierre.
Termină cu prostiile, adu-i nişte apă.
Dragă, stai locului.
Închide ochii şi relaxează-te.
Gata, gata.
Relaxează-te... O să fie bine. Bei nişte apă,
te odihneşti şi va fi bine.
Sunt aici, iubitule !
Deci chiar avea o doamnă în pat !
Cine eşti ?
Ce naivă am fost să-l cred pe Walter !
A zis că nu e căsătorit.
Dnă Bianchini, eu nu fur soţi.
Nu, nu e mare scofală.
Nu-l credeţi.
Mai are o femeie în apartamentul 648. În şifonier !
- Roberto ? Iubitule... - Deci preşedintele n-a minţit.
Eşti amanta lui Bianchini ?
- De ce eşti aici ? - Răspunde !
- Roberto, lasă-mă să-ţi explic ! - Ce ?
Eşti în camera 650, a lui Bianchini.
- Eşti amanta lui. - Nu !
Amanta lui Bianchini e altă femeie.
- Cine ? - Marisa Rispoli, Prima Doamnă.
Uite, geanta ei, cu iniţialele ei: „M.R.” Marisa Rispoli.
A venit pe furiş la Budapesta ca să fie cu Bianchini !
Cu soţul ei în camera alăturată ?
Când femeile sunt neglijate, pot călca strâmb.
Dacă nu eşti amanta lui Bianchini, ce cauţi aici ?
Sunt aici...
din motive politice.
- Adică ? - Nu-ţi pot spune.
Ştim doar eu, Orfini şi Di Maio. E ideea lui Walter.
- Bianchini ? - Veltroni.
Pe dracu' !
Minţi, la fel ca preşedintele şi Bianchini.
Bianchini e doar de faţadă. Am pus să fiţi urmăriţi.
Te-ai întâlnit în secret cu preşedintele.
E complet adevărat.
De ce crezi c-am făcut asta ?
- Din motive politice, pariez. - Bingo !
Rispoli n-are majoritate în Senat,
l-au trădat nişte separatişti din nord şi are nevoie de noi.
Mai ştii Pactul Nazareno ?
Ăsta e Pactul II, cu Cinci Stele.
Dar e strict secret, nu trebuie să ştie nimeni.
- Nici Marco Travaglio ? - Priveşte-mă !
Îţi jur că spun adevărul.
L-ai trădat pe Silvio Berlusconi...
şi eu nu ţi-am reproşat nimic.
În politică şi în viaţă nu e voie să trădezi !
Dar te voi ierta
şi ştii de ce ?
Pentru că te iubesc.
Te iubesc !
Termină-ţi apa şi înveleşte-te, e frig.
- Da. - Hai !
- Te simţi mai bine ? - Da, mulţumesc.
Eşti doctor ?
Ia staţi aşa !
- M-am prins ! - S-a-ntors Moşul !
Sunt Mariano Tozzi !
Sunt însurat cu Loredana !
Am doi fii, Giovanni şi Alberto.
Locuiesc în Milano, strada Silvio Pellico nr. 5, bloc A, apartamentul şapte.
Bine, te credem.
Staţi... Am fost la liceul Cesare Beccaria,
clasa C, cu profesorul Vignuzzi,
care mereu spunea că fereastra...
Fereastra ?
Fereastra...
Poate îi revine memoria.
Am încurcat-o.
Îmi amintesc tot ! Am intrat pe fereastră
şi îmi amintesc...
totul.
Fereastra.
Vignuzzi.
Mulţumesc Domnului pentru somnifere !
Fie binecuvântate ! Îl duc înapoi în pat.
Bianchini, cine e Moşul de lângă soţul meu ?
Ţi-a revenit memoria ?
N-am pierdut-o. M-am prefăcut, ca să nu ne prindă.
Genial !
Bianchini ?
- Am nevoie de ajutor. - Vin !
Mersi, Marisa !
Ne luăm revanşa în Roma.
Da.
- Fereastra. - Dormi, Tozzi...
Ce tot şopteaţi ?
Nimic, delira ea.
Săraca. Mai repede.
Avem cina cu ambasadorul la 21:00.
Bianchini...
Mulţumesc.
Ai salvat „guvernul schimbării”.
- Pot să zic ceva ? - Afirmativ.
- Cui dracu'-i pasă ? - Negativ !
Ce mai e ?
Am venit să-mi cer iertare. Astea sunt pentru tine.
- Dă-i-le soţiei tale, uită-mă ! - Nu, Berta, lasă-mă să-ţi explic.
Eu doar am încercat să salvez guvernul.
Acum vreau să salvez ceva mult mai important.
Viitorul nostru.
MUZEUL AGRICULTURII MAGHIARE
Dle preşedinte !
Doctore ?
Unde suntem ? Aici e spitalul tău ?
Nu sunt doctor, sunt soţul tău, prim-ministrul.
Sigur...
Hai să mergem.
Dle preşedinte...
Îi auzi ?
Eu sunt prim-ministrul, iar tu eşti Prima Doamnă.
Cine ?
Hai, e frig.
Ne-am petrecut luna de miere în Veneţia.
Preşedintele se bucură să vă cunoască
şi speră ca aceste trei zile să întărească prietenia şi parteneriatul financiar
între Ungaria şi Italia, o ţară pe care o adoră demult,
de când şi-a petrecut acolo luna de miere.
A zis toate astea în patru cuvinte ?
E un obicei maghiar.
Mulţumesc, dle preşedinte.
Vă rog, dle preşedinte...
- Doctore... - Stai să plece.
Pleacă...
Doctore ?
Am nevoie de-o băutură.
Dar nu te îndepărta. Nu ştii unde eşti şi te-ai putea pierde.
Dle preşedinte ?
V-o prezint pe iubita mea. Berta Molnar.
- Onorată, Excelenţa Voastră. - Mulţumesc.
Ce doamnă încântătoare !
Eu şi Berta ne căsătorim.
Căsătorie ?
Nici nu ştiam că te-ai logodit.
Ne-am întâlnit de dimineaţă şi ne-am hotărât.
E uimitoare !
Într-o zi ca azi ai avut timp s-o întâlneşti, să vă cuplaţi şi s-o ceri ?
Dau din cap.
Ce-i ? Ia mâinile !
Soţul Giuliei, namila !
- S-au împăcat. - S-au împăcat...
Dacă află că sunt Bianchini,
îmi mai trebuie un scaun cu rotile ! Hai !
Dar abia am ajuns ! Să mai stăm zece minute.
Nu pot. În zece minute mi se poate sfârşi lumea.
Walter, aşteaptă !
Nu te îngrijora, se va întoarce !
Cu siguranţă.
Cine e în costumul alb ?
Walter Bianchini, tipul despre care credeai că mi-e amant.
Uită-te la el, nu m-aş culca vreodată cu aşa un bărbat !
Dulceaţă ? Dansezi ?
- Mă bucur că eşti aici ! - Mă întorc la hotel.
Vin cu tine în camera 650, Franco stă aici până târziu.
- Bună, dnă Rispoli ! - Bună !
Ne cunoaştem ?
Pe dumneata te-am văzut în şifonierul de la hotel...
dar nu ne-am prezentat.
Berta Molnar.
Viitoarea soţie a lui Walter.
- Serios ? - Da. Am ţinut totul înăuntru.
Prea le ţii pe toate.
Foarte bine. Felicitări amândurora !
- Ce-a fost asta ? - E nebună !
L-am bruscat mai devreme, la Grand Hotel.
Mă duc să-mi cer scuze.
Doamne, vine !
- Cine ? - Ascunde-mă. Vrea să mă omoare.
Ne vedem la hotel, în 30 de minute. Mă întorc eu cumva.
Bianchini !
Unde mergi ?
Aşteaptă !
Bianchini !
Nu mai fugi !
Bianchini !
Nu !
Te rog, nu mă ucide !
Îţi spun tot adevărul, în detaliu !
Un toast pentru două naţiuni măreţe !
Va fi misiunea mea să apăr nevoile, apelurile
şi ambiţiile Ungariei.
Prosit !
Şi vă doresc tuturor
un Crăciun Fericit !
- Prosit ! - Prosit !
Nu credeţi promisiunile acestui om !
Dle preşedinte,
eşti un mincinos
şi un manipulator.
Ruşine să-ţi fie ! Ai profitat de o misiune de stat
ca să ai o aventură cu soţia mea,
senatoarea sordidă a opoziţiei, Giulia Rossi.
- Roberto, ce vorbeşti ? - Adevărul.
- Eşti nebun ? - Am un martor.
Bianchini ?
- Bianchini e cu adevărat loial. - Dar dumneata nu eşti loial.
Ruşine !
Bianchini mi-a spus tot adevărul,
fiecare detaliu.
Două camere, schela, bacşişuri groase pentru personal,
stridii şi şampanie !
- Cum ? - E adevărat ?
Vorbeşti cu mine sau cu doctorul ?
Termină. Nu mi-am pierdut memoria.
Eşti un păduche !
M-ai trădat în faţa tuturor,
chiar de aniversarea noastră !
Marisa, aşteaptă...
Aşa este. E şi adevărat, dar şi neadevărat.
Cine eşti tu, Pirandello ?
Nu, dar sunt un bărbat
cu o viaţă de coşmar.
Deficite, lichidităţi, pensii, şomaj, sindicate ! Merkel,
sondaje, Di Maio şi Salvini !
Ce pot să fac în afară de-a căuta
puţină intrigă ?
Unde poţi găsi aşa ceva ? La muncă.
Femeia în chestiune are un soţ cu o uşoară disfuncţie.
Ştiu că sună nepotrivit moral,
dar oameni suntem !
În apărarea mea, nu am mers niciodată mai departe de gânduri.
Da, eu şi această femeie n-am făcut nimic.
Aşa e, nu s-a întâmplat nimic ! Până la urmă, viaţa e precum politica:
vorbe, dar nu fapte.
Ascultaţi aici la mine.
Vorbe pe naiba, eu sunt om de acţiune !
- Cum aşa ? - Te-am înşelat.
- Cum ? - În după-masa asta.
Pe la şase.
Dar nu cu gândul.
Cu fapta ! Să ştie toată lumea !
Eu sunt o femeie de acţiune !
Acţiune cu cine ?
Cu Walter Bianchini, în camera 650.
Walter ? Monstrule !
Berta, crede-mă, e o neînţelegere !
Poţi spune adevărul, nu mai e nevoie să te ascunzi. Recunoaşte.
Mă iubeşti şi ai ţinut asta în tine.
Bianchini ?
Înapoi în Guidonia cu tine, eşti concediat !
Eu te concediez ca soţ !
Te concediez ca soţie !
Oricum nu ne-o mai tragem.
Cu asta, voi dărâma guvernul !
Normal, o să fiu în toate ziarele de scandal.
Stai, n-o face !
N-o face !
Nu face asta ! Nu...
Bianchini ?
Ce faci ?
Mă sinucid. De ce să mai trăiesc ?
Am pierdut totul: slujba, femeia, chiar şi demnitatea.
Gândeşte-te la mama dumitale.
Un motiv în plus să mor.
Nu ! Eu sunt cel care ar trebui să sară.
Făcut de ocară la nivel internaţional.
Mă întreb ce vor spune sondajele ! Cariera mea s-a terminat.
- Să ne aruncăm împreună. - Nu !
Ce... Nu !
Un politician îşi arată stofa în momentele grele.
Idee !
Am o idee.
Nu iarăşi !
Aş putea creşte în sondaje,
dar trebuie să mă ajuţi.
Am făcut destule azi.
După tot ce s-a întâmplat cu nevastă-mea, îmi eşti dator.
N-am făcut nimic cu soţia dvs.
O jur
acum în pragul morţii. De la dezamăgirea cu Renzi
v-am fost cu adevărat loial.
- Cu adevărat loial ? - Da !
- Dovedeşte-o. - Nu pot, m-aţi concediat.
- Eşti reangajat. - La dispoziţia dvs. ! Ce să fac ?
Fii amantul meu.
Mă arunc.
- Nu înţelegi. - Cum să nu !
Amantul meu de faţadă !
Să explic. Voi scrie un tweet în care recunosc adevărul gol-goluţ:
sunt gay
şi am încercat să ascund asta curtând-o pe senatoarea Giulia Rossi.
Dar iubesc şi întotdeauna am iubit un singur bărbat:
Walter Bianchini !
- Mai încet. - S-o ştie toată Budapesta !
- Nu toată Budapesta ! - Şi toată Italia.
Cum sună ?
- Îngrozitor. - Ce ?
Nu înţelegi ?
În felul ăsta, presa liberală va fi de partea noastră.
Vom fi invitaţi la toate talk-show-urile, o să fie grozav.
Oamenii mă vor iubi
şi mă vor compătimi. O să vezi !
O să urc în sondaje ca o rachetă !
- Prefer să sar. - Nu !
De fapt, dă-i drumul, nu-i o idee rea.
Nu e rea deloc, o să fie titluri precum:
„Amantul dezamăgit în gol s-a aruncat,
iar preşedintele a rămas înlăcrimat.”
Sună bine şi rimează.
Ce tot spun ? Trebuie să trăieşti.
Giulia are dreptate.
Are dreptate când spune că viaţa şi politica
sunt aceeaşi mizerie.
Dar, în ambele cazuri,
există loc de compromisuri.
Aţi zis amant de faţadă...
Abia mă încălzesc.
Bianchini. De ce îţi spun Bianchini ?
Îţi spun pe numele mic, Walter. E mai bine !
Haide, Walter !
Ai încredere în mine.
Aşa-i că e minunat ?
Mă întreb cum va reacţiona mama.
Mama ta va fi încântată, relaxează-te.
Nu mă relaxez deloc.
Walter...
- Mamele înţeleg lucrurile astea. - Nu !
Deci, cu senatoarea Rossi...
N-am făcut nimic.
- Pentru că eraţi îndrăgostit de mine ? - Ia mai lasă-mă !
Boaşe învineţite şi un Crăciun alb.
- Ninge ! - Ce romantic !
Da, fix...
SubRip by D3athD3al3r @ Myself Team
Subtitrarea: Crina Căliman